Az öreg manó és a titkos erdő
Az öreg manó, Mendel, sok évtizeden át békésen élt a Manóerdő mélyén. Mindenki tisztelte őt bölcsességéért és kedvességéért. Egy napon azonban különös dolog történt: az erdő varázsereje elkezdett gyengülni, és az állatok, növények elszomorodtak. Mendel tudta, hogy valami nagy baj van, és azonnal cselekednie kellett.
Mendel a manók tanácsához fordult tanácsért. A tanács egyik tagja, Hilda, így szólt:
– Mendel, egyedül te vagy elég bölcs és bátor ahhoz, hogy megmentsd az erdőt. El kell indulnod a titkos erdőbe, amelyről azt mondják, hogy ott rejtőzik a varázserő kulcsa.
Mendel bólintott, és felkészült az útra. Varázspálcáját és régi térképét magához vette, majd elindult az ismeretlen felé. Az út hosszú és nehéz volt, de Mendel szíve tele volt elszántsággal.
Ahogy Mendel belépett a titkos erdőbe, különös hangokat hallott. Egy sziklák között megbúvó barlang előtt találkozott egy másik manóval, aki láthatóan nagy zűrzavarban volt.
– Ki vagy te, és mit keresel itt? – kérdezte az idegen manó.
– A nevem Mendel, és azért jöttem, hogy megmentsem az erdőnket. Te ki vagy?
– Engem Nerának hívnak – válaszolta az idegen. – Én is a varázserőt keresem, hogy visszahozzam a fényt a világunkba.
Ketten együtt folytatták az utat. Az erdő mélyén egy hatalmas, öreg fa állt, amely úgy tűnt, mintha az élet szíve lenne. Mendel és Nera közelebb léptek, amikor egy mély, barátságos hang szólította meg őket.
– Ki merészeli zavarni a békémet? – kérdezte a fa.
Mendel előrelépett.
– Mi vagyunk, Mendel és Nera, az erdő megmentésére érkeztünk. Kérlek, segíts nekünk.
A fa egy pillanatra elcsendesedett, majd lassan így szólt:
– Az erdő varázsereje egy titkos kristályban rejlik, amelyet a gonosz varázsló elrejtett. A kristályt csak az találhatja meg, aki tiszta szívű és bátor.
Mendel és Nera elindultak a varázsló rejtekhelye felé. Útjuk során számos próbát kellett kiállniuk: szembe kellett nézniük hatalmas pókokkal, sűrű ködben kellett tájékozódniuk, és megtalálniuk a varázsló titkos barlangját.
A barlang mélyén végül rátaláltak a kristályra, amelyet egy gonosz varázslat védett. Mendel elővette varázspálcáját, és összpontosítva minden erejét, sikerült megtörnie a varázslatot. Nera pedig óvatosan kivette a kristályt.
– Sikerült! – kiáltotta Mendel boldogan. – Most már visszatérhetünk az erdőbe.
Amikor visszaértek a Manóerdőbe, a kristály varázsereje újra éledt, és az erdő virágba borult. A manók és az állatok ujjongva ünnepelték hőseiket.
– Mendel, te megmentetted az erdőt! – mondta Hilda, és mindenki tapsolt.
Mendel mosolygott, és így válaszolt:
– Csak annyit tettem, amit kellett. Most már az erdő újra boldog és békés hely lehet.
Így történt, hogy az öreg manó, Mendel, és új barátja, Nera, megmentették a Manóerdőt, és visszaadták annak varázserejét. Az erdő lakói soha nem felejtették el bátorságukat és önzetlenségüket.
Az öreg manó és a titkos erdő
Az öreg manó és a titkos erdő